Victoria+F

Magdalena gick på den smala grusvägen och hennes hår blåste med vinden. Hon står på tå och lyfter ner hinken försiktigt med hennes svaga armar så att hon inte ska tappa ner den i brunnen när hon fyllde den med vatten. Sedan tog hon sina små händer och doppade dom i det kalla vattnet och tvättade sig i ansiktet. I vattnet såg hon en liten 10 årig blek tjej med långt och lockigt blont hår med en trasig tröja och blåa ögon. Hon sprang försiktigt till sjön så inte vattnet skulle trilla ut ur hinken. Hennes mamma dog när Magdalena var några månader på grund av att hon var svårt sjuk, och Magdalena fick lära sig tidigt att arbeta på hennes pappas bondgård tillsammans med hennes storasyster Maria. Maria och Magdalena är ganska lika det skiljer sig bara med hårfärgen och ögonen. Hon satte sig på den slitna bryggan och doppade fötterna i det kalla vattnet. På höger sida av bryggan där vattnet slutade var det fullt med vass. Det låg ett täcke av dimma över vattenytan, och på andra sidan av sjön var det en liten trasig stuga. Runt sjön var det bara skog.  __Kapitel 2-Olyckan__  En anka kom simmades i mot henne. Hon tog upp fötterna snabbt ur vattnet för att hon var rädd att ankan skulle bita henne. Den stannande och började kvacka. Magdalena tog upp en liten brödbit ur fickan och slängde den till ankan. Ankan tog brödbiten och simmade vidare. Magdalena tog tag i hinken och skulle just resa sig när hon råkade halka på den hala bryggan och trillade ner i vattnet med hinken. Hon visste inte vart hon skulle gå upp någonstans och det gjorde ont i hennes händer. Hon simmade mot bryggan och tog tag i stolparna och försökte dra upp sig. När hon kom upp ur vattnet gick hon tillbaks till brunnen för att fylla hinken med vatten igen. Hennes händer var blodiga och hon var alldeles blöt och kall.

 Hon gick på den smala grusvägen bredvid sjön. Hon såg något på botten som såg lite rostig och mystisk ut. Eftersom hon redan var så blöt hoppade hon i vattnet. Hon fick anstränga sig att titta och fokusera på vart saken låg. Hon sträckte fram sin arm, hon kände något och drog upp det. Hon simmade upp mot vatten ytan det fortaste hon kunde. Det var en krigshjälm som var smutsig och var nästan hel täckt av lera. Den kan nog komma till nytta på något sätt där hemma, sa hon för sig själv, hon fortsatte gå mot brunnen.

 Det var molnigt, och dom höga träden började röra sig med vinden. Det känndes som ett sorget väder när regnet började komma, Hon hörde hur vattendropparna slog mot hinken. Hon började springa, stenarna skavde mot hennes bara fötter. Långt där borta såg hon brunnnen och började springa ännu fortare. Hon ställde sig så nära brunnen som möjligt och böjde sig försiktigt ner när hon fyller hinken med vatten igen.  - Far är säkert jätte orolig, tänkte hon.  **__Kapitel 3-Mötet__**  Hon tog ett hårt grepp runt handtaget och började springa. Solen började titta fram bland molnen. På den långa och smala vägen såg hon att det var något som kom i mot henne. Det kom närmare och närmare. Hon var rädd och nyfiken på samma gång. Hon spände sina ögon och fokuserade på det som kom imot henne. Det var hennes katt Pelle, hon började små springa mot honom. Hon satte ner hinken och tog upp Pelle i hennes famn och kramade om honom. Blodet var nästan borta från hennes händer och hon hade snart torkat. Sedan satte hon ner honom och tog tag i hinken. Hon började gå långsam med Pelle bredvid sig. Det var första gången för Magdalena att hämta vatten. Hennes storasyster Maria har hämtat vatten sedan hon var 10 år, och nu är det Magdalenas tur. Hon kände inte igen sig och var rädd att hon hade gått vilse. Men hon litade på Pelle eftersom att han kom där ifrån.

 Dom hade säkert gått minst i en kvart och inte vetat var dom var. Vattnet var säkert varmt och solen började snart gå ner. Hon satte sig på en sten.  - Det här är hopplöst, mumlade hon.  Pelle satte sig framför henne och spände sina gula ögon i hennes blåa ögon.  - Vad ska vi göra Pelle? suckade hon. Snart är det mörkt och jag är hungrig och törstig.  Pelle hoppade upp i hennes knä. Han la sig ner på ryggen och började spinna.  - Vi får nog fortsätta gå innan det blir mörkt, sa hon tyst. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Pelle hoppade ner från hennes knä och Magdalena reste sig upp och började gå... <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">﻿__Kapitel 4-Hemma igen__ <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Det började bli mörkare och snart var det nästan kålsvart. Magdalena hade ont i fötterna och höll på svälta. Bland alla träden såg hon en brasa. Tveksamt gick hon mot brasan och tog upp Pelle i hennes famn så han inte skulle avslöja henne. Hon gömde sig bakom ett träd och lyssnade. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Flytta på dig! hördes en röst vid brasan. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Magdalena kände igen rösten och släppte ner Pelle och sakta börja gå fram mot dom andra. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Vad kallt det börjar bli...sa samma röst igen. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Magdalena fattade som att det var Marias röst och började springa imot henne. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Maria? ropade hon tveksamt. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Maria tittade på Magdalena och såg förvånad ut. Dom kramade varandra och Magdalena blev tårögd. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Vi har varit så oroliga, sa Maria lättnad. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Bredvid henne satt hennes kompisar och såg glada ut. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Vart är pappa undrade Magdalena? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Kom så ska jag visa dig sa Maria. Jag kommer om en stund fortsatte hon till hennes kompisar. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> På bakgården stod hennes pappa och arbetade. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Pappa kollade vem jag hittade i skogen när jag var ute och gick. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Han kollade förvånat på dom båda två. Han kramade om Magdalena och berömde Maria för att har hittat henne. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Hon låg och sov fortsatte Maria. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Magdalena tittade irriterat på Maria och berättade sanningen. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> -Maria vill bara vara duktig pappa! Det var jag som hittade henne och hennes kompisar sa Magdalena irriterat. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Lugn jag skojade bara sa Maria. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> - Jag är bara glad att du är hemma sa Thomas med en lugn röst. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Magdalena kände hur hennes mage kurrade. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Jag har en brödbit som du kan få, sa Thomas. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Dom gick in i deras lilla hus. Magdalena smaskade i sig den lilla brödbiten. Hon kände hur ögonlocken blev tyngre och hon började gäspa. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Du borde gå och lägga dig, sa Thomas. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Mmm...Svarade Magdalena. Hon la sig i sin säng och somnade så fort hon kände huvudet mot kudden. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">