Tara

Mirenna Givensoldotter

Jag tittade ner på mina strumpor. Kristina hade givit mig och dom andra tjänarna alldeles egna. Jag stoppade försiktigt in min tröja under förklädet. Tröjan har jag vänt ut och in. Smutsig var den, men jag hade inte haft tid att tvätta mina kläder. Jag brukade egentligen tvätta dom när jag tvättade resten av arbetarnas. Aldrig med Kristinas kläder. Det var strängt förbjudet. Det visste även jag. Jag tittade i den rena spegeln jag putsat. Träramen runt var så väl arbetad på. De två lejonhuvuden som stack upp i skickligt handarbete. Jag sänkte blicken till mig själv. Håret var instoppat i en vit sjal. Mitt mörka bruna hår stack ut där fram. Mina runda kinder var bleka. Jag hade fått min fina hy efter min mor, men vintern hade gjort den blek. Mina gröna ögon var därimot från far. Han var norsk och mor var dansk. Hon hade flytt dit och hon var den enda av hennes familj, så jag har aldrig sett mina morsföräldrar förut. Jag rätade på mig och återgick till arbetare. Att vara städare i kungahuset tog jag som en ära. Andra har inte samma möjligheter som jag. Det knackade på dörren. Herr Descartes var här.



Jag småsprang till dörren, och tänkte på vad jag skulle säga. Det var mörkt så jag tände ett ljus och öppnade dörren. Han tittade rakt förbi mig, som han tittade genom luft. Jag neg artigt och tog emot hans väskor. - Välkommen Herr Descartes, sa jag blygt. Jag lägger era tillhörigheter i ert rum. Hennes majestät är där uppe, jag ber en av hennes tjänare att visa er upp. Han nickade en liten nickning - fortfarande stirrandes förbi mig - jag var inte där. Jag hörde Kristina prata i hennes sällskapsrum med Herr Descartes. Han hostade väldigt högt. Det var bra att jag hörde dom. Jag skulle vara borta när dom kom, så nu vet jag när dom ska gå ut. Herr descartes fortsatte prata - svenska blandat med franska - och dom verkade komma bra överens. Jag hörde tunga fotsteg gå mot dörren. Jag tog min hink och smög ut innan han såg mig. Dags för min nästa syssla. 

Nästa dag vaknade jag av kylan. Det var riktigt kallt och jag kunde inte låta bli att hacka tänder. Jag rusade fram till fönstret och stängde det. Det hade blåst upp av stormen - och det var inte första gången. I kungahuset hörde jag Herr Descartes prata med Kristina. Dom pratade franska, det var tydligen svårt för Descartes att prata svenska, men jag kan inte skylla på honom. När jag först kom från Norge kunde jag inte mycket alls.

Herr Descartes gick ut och jag hörde tre skrik från hallen. Jag rusade dit så fort jag kunde. Skriket kom från min brorsdotter. Jag tittade p hennes våta kläder och hinken som var utspilld på marken. Jag följde hennes klänning ner till marken. Det var matt vit, och utan mönster. På marken log Descartes. Jag hukade mig och sa till henne att berätta för vakterna så att en läkare skulle skickas hit. Men det var försent. Herr Descartes log medvetslöst i min famn och det fanns ingenting jag kunde göra. Efter en stund kom en läkare, och undersökte honom. Han berättade att det var kylan. Sverige var för kallt för honom och han fick lungproblem.

//Jag// fick berätta för Kristina. Ingen vill se henne förkrossad. Jag gick långsamt in i rummet. Kristina satt som vanligt i hennes bibliotek och tittade ut genom fönstret- sen kom jag in. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Hon tittade förvånat på mig - som jag gått fel. Jag satte mig på huk bredvid henne med en medlidande suck. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Ers majestät, herr Descartes avled imorse, började jag. Det var för kallt i Sverige och han hade ingen chans. Jag beklagar. Sedan ställde jag min upp och gick mot dörren. Jag såg att hon var upprörd i ögonvrån. Stackarn. Jag skulle vilja gå och omfamna henne. Berätta att det är okej, men vad hade jag för rätt att göra det? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Dagen efter var Kristina som vanligt. Det var en bra egenskap hos henne. Hon var alltid på bra humör. Men någonting är fel. Kristina tittade ut ur fönstret i hennes röda stora klänning. Hon hade också en korsett till den, - som hon inte såg så bekväm i - och ett långt vitt band runt hennes midja knuten till en rosett längst klänningen. Jag tittade på henne en lång stund tills jag kom på vad jag var här för. Jag plockade genast upp det på marken och lade det i min korg. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Åh, vad händer!? sa hon medan hon tittade ut. Folk dör i det kriget! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Kristina vände sig snabbt och tittade på mig. På mig? Jag vågade inte titta bak eller fråga vad hon tittade på, så jag väntade tills det hon ville säga skulle bli sagt. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Sälj gådarna! Vi behöver mer män, och utrustning till kriget! sa hon befallande till mig. Jag nickade snabbt. Jag förstod att hon ville att jag skulle säga det till Herr Oxenstierna. Jag ställde mig upp, neg, och gick snabbt iväg med korgen i min famn. Sen lade jag korgen på borden i personalrummet- som var riktigt smutsigt- och gick till alldags rummet. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Herr Oxenstierna satt på en fotölj och tänkte. Jag kunde tyvärr inte vänta, Kristina beordrade mig att skynda. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Herr Oxenstierna, sa jag och neg. Kristina vill att du ska sälja gådarna. Hon vill ha mer män, och utrustning till kriget. Jag tittade upp från marken till Axel. Han tittade på mig men sa inte ett ord. Sedan gick han. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag tog mina grejer och gick iväg. Jag kände mig meningslös. Onödig. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Två dagar senare och fönstret är helt trasigt. Gardinen blåste in i mitt rum jag och stampade dit. Jag önskar att jag hade lika tur som Kristina. Sova i en säng med rosenblad och massa sköna kuddar. Ett täcke som omfattar mig, ett fönster som höll //ute// kylan. Jag suckade till mig själv. Visst.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">När jag kom till kungahuset såg jag Axel gå ut till Kristina som stod på balkongen och tittade ut. Jag småsprang till trappan och gick ner ett par steg. Men tillräckligt nära var jag för att höra dom prata. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Ers majestät, pengarna räcker inte till allting. Vi behöver minst 200 riksdaler till ers höghet, började Axel. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Sälj mina böcker! sa Kristina upprört. Jag klarar inte av all död och elände! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Självklart, ers majestät. Axel bockade och gick in igen. Jag skyndade mig ner. Blir jag fast för att ha tjuvlyssnat skulle jag bli utkastad på direkten.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Nästa dag var det samma visa. Tvätta, städa... tvätta igen. Och fönstret hade blåst upp igen. Kylan var så stark och mina läppar blev sakta blå-lila. Mina armar hade gåshud. Jag var ganska van men det gick mig på mina sista nerver. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">På jobbet satt jag på stolen i smyg när ingen var där. Jag låg efter i schemat. Jag drog ett djupt andetag och ställde mig upp. Kristina var utanför och gick. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Herr Oxenstierna gick mot henne.Jag hörde knappt vad ha sa, men någonting med att hon jobbar 6 timmar om morgonen, och 6 timmar om eftermiddagen. Det var sant. Hon hade nästan ingen tid över innan solen gick ner. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag började diska. Kristina och Oxentierna fortsatte gå. Men sen blev Kristina upprörd. Hon gick ett steg bak och sa sedan någonting jag inte trodde på. Att hon vill bli katolik!? Det chockade mig. Att hon ens kunde tänkta sådana tankar! Hennes far hade dött i kriget för protostanterna. Oxentierna to ett steg bak och Kristina lämnade snart platsen. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Är detta någonting bra? Kristina ska lämna Sverige... För //alltid.// Hon har tagit med en massa elände, men ändå är det någonting med henne som man inte vill ska försvinna. Dom flesta kommer att gilla det... Men vad har jag med det att göra. Hennes val är hennes val, även om jag inte kan förstå hur hon bara ska lämna sitt perfekta liv. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Efter jobbet gick jag hem igen. Jag skulle gå och handla med det lilla jag har kvar. På vägen kände jag den lockande lukten av nybakat bröd. Jag gick in till Inderssons. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- God dag, frun! ropade mannen bakom bänken. Magnus Indersson. Han var stans mest eftertraktade borgare. Blodet i mig samlades i kinderna och jag rodnade lite. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- God dag, herr Indersson, sa jag med så kontrolerad röst jag kunde. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag gick snabbt och tog en bunke med mjölk, valde ett bröd och drog mig mot kassan där han stod. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Det blir två mynt, sa han och puttade varorna mot mig. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag tittade i min påse med pengar. Ett mynt. Fantastiskt. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Jag tar bara brödet, sa jag och tog fram mitt mynt. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Ta mjölken, sa han. Jag bjuder. Jag rodnade, //igen//. Blodet hade strömmat till kinderna och jag tog snabbt mina varor i min famn. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Tack så hemskt mycket, sa jag och gick snabbt ut. Tyngden av mjölken och brödet kände jag inte av. Lyckan strömmde igenom min kropp och jag nästan skuttade hem.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Nästa dag var nästan desamma. Kristina hade inte flyttat än och stormen hade tagit över. När jag kom hem var det inte mycket att göra heller. Det var helt tyst. Jag tittade mig runt. Blicken stannade på ett hål i väggen. Toppen. Jag gick dit med soppkvasten. Jag höjde den. Möss var väldigt vanligt nuförtiden med stormen. Jag gick närmre och hålet blev större och större och jag började tveka på att det var en mus i väggen. Jag satte mig på knä och satte händerna på marken. Jag kikade in under hålet och det var helt svart. Men någonting var där. Jag tog långsamt fram handen och kände mig fram. Jag var nervös på vad jag skulle känna. Snälla gud säg att det inte är en råtta, tänkte jag för mig själv. Jag kände något mjukt. En mus? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Det rörde på sig. Jag ryckte till. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Jag ger upp, sa jag till mig själv. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Det bankade på dörren. Jag reste mig upp och gick mot dörren. Jag tittade ner på knäna medans jag öppnade, Dom var dammiga. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Goddag, hördes en röst. En röst jag kände igen. Magnus. Jag tittade försiktigt upp. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Hej eller eh. god dag, sa jag mumlandes. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Du glömde denna, sa han och tog upp min lilla påse till mynt. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Du tappade den. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Ja, okej, sa jag. Oj förlåt så dumt av mig vill du komma in? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Nja jag vill inte tränga mig på, svarade han. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Jag behöver faktiskt lite hjälp med ett djur. Inte mitt djur utan något djur... I min vägg.. sa jag. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Ja självklart kan jag hjälpa till! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag flyttade på mig så han kunde gå in. Jag log. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Jaså här finns det saker! ropade han lite längre bort. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">När jag kom in i rummet satt han på marken med en gammal du. Men inte bara det. Utan fem små kattungar på. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Någon dräktig honkatt har krypt under här och la efter sina ungar. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag hukade mig och tog en av kattungrarna. Kattungen jag tog var mindre än min handflata. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Man vill nästan behålla en sådan här, sa jag och log. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Det är nog inga problem. Jag kan ta dom andra. En nära vän har en gård. Han tackar nog inte nej. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Tack så hjärtligt mycket, sa jag och han gick. Efter den dagen hade Magnus hälsat på oftare, tittat hur det går med katten och hjälpt mig med ännu fler trasiga saker. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Allt var sig likt i kungahuset. Utan att det nästan var helt tomt för den stora flytten. Jag var tvungen att köpa bröd idag hos Magnus. Magnus... <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- God dag, sa jag när jag stigit in i affären. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- God dag, hur går det med katten? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag stelnade till. Senast jag såg den log den och sov på marken i huset. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Toppen, ljög jag. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Bra, log han mot mig. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag tog ett paket mjölk och ett mynt på bänken. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Tack, sa han och jag tog paketet. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag gick mot dörren tills han stoppade mig. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Min brorsson har ett bröllop om tre dagar, sa han och jag vände mig om mot honom. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Det skulle vara en ära om du ville följa med...? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Jag rodnade. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">- Självklart, sa jag och log. Sen kommer jag inte ihåg så mycket mer. Men jag vet att den lyckliga kvinnan som gick till sin framtida make. När prästen förklarar dom man och hustru.. Det var inte bara dom. Sen hände det samma sak med mig med något år senare. Med Magnus. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">SLUT