Matilda+B



-Kan jag få gå till toan? Fråga Eva. -Ja, men skynda dig. Imorgon kommer det gäster, och då ska du kunna prata flytande latin!

Eva gick in i det vita badrummet. Hon tvättade ansiktet och kollade sig själv i spegeln när hon kommit in till toan. Hon drog i sitt blonda tunna hår. Hon började gråta, hennes stora bruna ögon blev helt röda. Evas mamma Marie kom in till toan när hon hört Eva snyfta.

-Hur är det gumman? fråga Marie. -Jag vill inte vara en adelsflicka. Jag vill arbeta på gården! skrek Eva. -Varför vill du arbeta på gården? -Jag gillar inte alla finkläder och jag hatar att läsa, skriva och lära mig språk varje dag! -Vårda ditt språk Eva! Nu är det så här och det får du helt enkelt leva med!

När Eva kom tillbaka till det bruna rummet där hon övade latin med en piga som jobbar i huset, frågade pigan varför det tog en sådan lång tid?

-Jag pratade med mamma efter jag gått på toa, svarade Eva. -Okej. Din pappa pratade med mig när du var borta. -Vad sa han? -Han ville att jag skulle meddela dig om att Erik Sparre kommer som gäst imorgon. -Okej, varför skulle du säga det till mig? -Han vill att Erik ska bli din make... -Han förstår bara inte att han inte kan välja min make. -Nej, så envis som du är tror jag att han ger upp!

Det tog 2 timmar att välja kläder och fixa håret åt Eva nästa dag. Sedan kom gästerna! Alla sammlades i det stora allrummet. Erik kom fram till Eva...

-Jag hörde att din far vill att jag ska bli din make, berättade Erik. -Jag vet, men det kommer inte att hända! sa Eva. -Var inte så säker på det!

Eva gick till sin pappa som stog och pratade med några andra adelsmänn.

-Pappa jag vill inte gifta mig med Erik! skrek Eva. -Uppför dig Eva! Det är vissa som kollar, viska Evas pappa Adam.

Eva sprang upp till sitt vita stiliga rum. Hon la sig på hennes vita säng och började gråta. Hon packade en blå väska med lite kläder och smycken och gick ner till det stora gula köket. Hon gjorde sig några mackor som hon sedan la i hennes väska. Sedan gav hon sig av, bort från huset och bort från alla adlar! Hon kom till en sjö, hon la sig ner och tog en macka. När hon ätit upp sin macka somnade hon.

Nästa dag vaknade Eva av alla fåglar som kvittrade. Hon rev av sin klänning så att den blev som ett par byxor och tröja som satt ihop. Hon hoppade i sjön, det hade hon aldrig fått göra för hennes föreldrar om dom vore här! Hon hörde att någon kom så hon gick upp ur sjön, tog sin väska och gömde sig bakom en buske.

-Jag kan se dig! hörde Eva en röst säga. -Vem är du? Frågade Eva. -Jag heter Lars Kruus.

Eva ställde sig framför Lars och kollade på hans smutsiga kläder.

-Varför är du så smutsig? fråga Eva förvånadsfullt. -Jag är en bonde inte en adel... -Hur visste du att jag var en adel? -Det ser jag på den söndriga klänningen där borta. -Aha...Hur är det att arbeta på gården? -Varför undrar du det? -Jag har alltid velat göra det! -Vill en fin adelstjej arbeta på gården? -Ja! -Okej, det är väll rätt toligt antar jag, men jag hade gärna bytt roll med dig. Men vad gör du här egentligen? -Jag rymmde hemifrån. -Jag måste säga till din familj att du är här. Om dom får reda på att jag vet att du är här, går det inte bra för mig... -Du får inte säga något till dom, lova det! -Jaja, okej. -Bra. Nu när du ändå är här...Tror du jag kan få sova hos dig tills jag har någon annan stans att ta vägen? -Jag vet inte riktigt... -Snälla! -Okej då, följ med mig!

-Så nu var vi framme! -Vilket litet fint gult hus du har!

Eva och Lars gick in genom den trasiga bruna dörren.

-Vill du ha lite te? -Visst.

Eva gick runt i huset. Det såg verkligen inte ut som Evas hus.Hon såg en tavla som stog på golvet.



-Målar du? -Ja, men jag är inte så bra på det... -Jag tycker den är jättefin! -Tack, min pappa dog för 2 år sedan i ett krig. Han målade, och när han dog bestämmde jag mig för att också måla. Han var världens bästa pappa! -Jag önskar att jag också hade en sådan pappa! -Vad menar du? -Min pappa vill att jag ska gifta mig med en adel. Men det är rätt så svårt att bli kär i en kille som är adel, när jag själv hatar att vara en adel. -Jag förstår inte. Varför vill du inte vara en adel? -Man måste gämt vara finklädd och gå i skola. Och jag vill jätte gärna arbeta på gården! -Du kan få arbeta hos mig om du vill? -Ja! Det vill jag gärna! Dagarna gick och Eva blev bara bättre och bättre vän med Lars! Eva kan nu göra allt som en bonde ska kunna göra på en gård. För det mesta är dom bara hemma hos Lars men ibland går dom ut på en promenad eller badar i sjön där dom först träffades. -Eva! Du får gå upp nu. Jag tänkte att vi kunde låna min mammas nya mans hästar och rida ut i skogen idag? Fråga Lars. -Gärna! Vad heter din mamma då? Ropade Eva från gästrummet. -Lina heter hon, och hennes nya man heter Johan!

Eva och Lars satt och åt frukost och pratade om allt roligt dom haft tillsammans.

-Jag vill att du ska veta att jag är jätte tacksam att få bo här så länge. Sa Eva. -Det är bara kul med besök. Men när och vart ska du sedan? Och när är sedan? -Jag vet inte. Jag skulle vilja bo såhär som du. Men jag vet inte vart jag ska... -Okej, men du får stanna hur länge du vill! -Tack, du är bäst Lars!

Eva och Lars gick till Linas hus en bit bort. Dom fick låna hästarna i några timmar men sedan skulle dom äta. Dom red ut i skogen och satte sig på en filt i blommerna.

-Vad vackert det är här ute! Sa Eva. -Visst är det! Men har du aldrig tidigare varit ute i skogen förut? Fråga Lars förvånadsfullt. -Kanske en gång... -En gång?! -Ja, pappa vill att jag ska gå i skolan varje dag. Så jag har helt enkelt inte tid med att vara ute i skogen.

Lars lutade sig fram och kysste Eva. Och Eva gjorde inte motstånd...

-Hallå där! Ropade Evas pappa! -Oj! Kom vi måste gå! Ropade Eva.

Eva och Lars hoppade upp på hästarna och red iväg till Lina och Johan igen. När dom var framme hos Lina och Johan frågade Lars varför dom var tvungna att gå?

-Det var min pappa som ropade till oss! Berättade Eva. -Oj, oj, oj vad jag ligger illa nu! Han såg hur jag ser ut Eva! Skrek Lars. -Ja, men han vet inte vart du bor. Han kommer inte att hitta oss!

Eva kramade den förtvivlande Lars och sa att allt kommer årdna sig. När Eva och Lars tackat Johan för att dom fått låna hans hästar gick dom hem till Lars igen. När dom kommit hem satte dom på te och pratade om dagen som varit.

Nästa dag ösregnade det ute. Eva och Lars sitter framför fönstret i köket och kollar ut på alla regndroppar som blir till vattenpölar.

-Vad ska vi göra idag då? Fråga Eva. -Det finns inte så mycket att göra. Vi kan verken gå ut och odla, fiska eller bada... Svarar Lars. -Varför inte? -Vi kommer att bli genomblöta och du har redan fått låna 2 tröjor av mig. -Kom igen! Snälla! Jag har alltid velat bada när det regnat ute, men pappa säger att jag bara förstör mina kläder om jag går ut i regnet! -Eeeh jag vet inte riktigt. Jag har inte så mycket kläder... -Men snälla snälla snälla! -Okej då, kör till! -Tack, tack, tack Lars!

Eva ger Lars en puss på kinden och går sedan in till hennes gästrum för att sätta på sig nya underkläder och en av hennes tröjor hon fått låna av Lars.

-Kommer du? Fråga Eva. -Okej, jag ska bara dricka upp tet. Säger Lars. -Det har vi inte tid med, kom nu!

Eva drar Lars i armen så att tet åker ur glaset och ner på golvet, men dom bryr sig inte. Dom springer istället till sjön och klär av sig deras slitna tröjor. Sedan hoppar dom i vattnet och skvätter varandra i ansiktet.

När dom kommit hem till den varma stugan igen, sätter dom sig framför brasan. Lars håller om Eva och ger henne en puss. Dom är förelskade!

Nästa dag vaknar Eva och Lars tidigt på morgonen. Dom bestämmer dig för att ta ut några omålade tavlor på gräsmattan, och sätta sig och måla. Eva målar en blompukett och Lars målar en man som står och fiskar.

-Vad fin, säger Eva till Lars. -Tack, din är också fin! Säger Lars tillbaka. -Du kan verkligen måla! -Haha, då vet jag att övning ger resultat!

När dom är klara med tavlorna hänger dom upp dom i rummet där dom nu sover tillsammans. Sedan tar Eva och Lars ut lite fika. Dom sätter sig på en filt och börjar äta på några kakor.

-Eva? Frågade Lars... -Ja, vad är det? -Jag tycker du ska berätta för dina föreldrar vart du håller hus och att du fått en fästman! -Jag vet inte riktigt. Dom kommer tvinga mig följa med hem när dom får reda på att min fästman är en bonde och att jag bor i skogen... -Du är myndig! 19 år! Dom kommer inte kunna ta dig ifrån mig! -Nej jag vet! Men om du så gärna vill att jag ska berätta allt för dom så får du ta hit dom!

Eva sprang in till sovrummet och smällde igen dörren. Lars och Eva pratade inte mer med varandra på hela dagen. Eva odlade och Lars fiskade nere vid sjön. Dagen gick och plötsligt var det tisdag. Eva hade sovit inne i deras sovrum medans Lars sov på soffan. Dom var så arga på varandra! Efter lunchen frågade Lars Eva om hon ville gå på en promenad.

-Nej, svara Eva kallt. -Okej men jag tar mig en sväng! Jag kommer hem om ungefär en timma eller två!

När Lars hade gått hängde Eva upp tvätten utanför huset och gick ner till sjön. Hon hoppade i vattnet och dök ner till sanden och sjögräset. Hon stannade under vattnet så länge hon kunde. Hon simmade upp mot ytan och hämtade luft, sedan flöt hon bara omkring i vattnet.

Eva stannade länge i vattnet och tänkt på vad hon skulle göra. Lars ville att Eva skulle berätta för hennes föreldrar vart hon är och vem hon är med. Men Evas pappa kunde få Eva till vad som hälst. Och rätt som det var skulle Eva vara hemma hos hennes föreldrar och gifta sig med Erik. Hon rymde för att allt det inte skulle hända, och det var det bästa hon någonsin gjort. Men ändå ville Lars föstöra allt genom att berätta till Evas föreldrar att Eva bor på en gård och hennes fästman är en bonde.

Efter att Eva flytit runt i vattnet i ungefär 1 och en halv timma gick hon tillbaka till huset. När hon kom fram trodde hon inte sina ögon! Mitt famför henne sitter hennes föräldrar med Lars och fikar på varandan. Dom skrattar och har det roligt!

-Vad gör ni här?! Fråga Eva till hennes föreldrar. -Lilla gumman! Vi har saknat dig så! Utbrast Evas mor. -Vad har du gjort Lars? Fråga Eva. -Jag tog hit dina föreldrar som du sa att jag kunde göra! -Men jag trodde inte du skulle göra det ju! -Eva! Lyssna nu! Det är helt okej att du bor här och att din fästman är en bonde! Det viktigaste är att du älskar honom och att han älskar dig! Sa Evas far lugnande. -Ååh, tack snälla far! Tjöt Eva.

Eva sprang upp på varandan och kramade ihjäl hennes föreldrar. -Din mor och jag tänkte att vi kommer och lämnar dina kläder och annat här imorgon. Jag menar du kan ju inte låna Lars kläder hela tiden. Haha! -Tack mor och far!

Efter att Evas föräldrar gått satte dom sig vid matbordet och tog en kopp te.

-Tack Lars för allt! Sa Eva. -Jag vill bara att min lilla prinsessa ska må bra! Nästa dag var det dags för hushålls arbete igen. Nu kunde inte Eva och Lars skylla på att det är för regnit, kallt, dimmit eller något annat. Utan nu var det dags att arbeta. Eva odlade och lagade lunchen som vanligt, medans Lars är ute och jagar och fiskar. Efter lunchen hjälps dom båda åt att städa huset. Sedan kom Evas föräldrar för att lämna Evas kläder som dom lovat. När dom är klara med jobbet för dagen sätter dom sig på varandan och bara slappar. Sedan börjar Eva... -Jag vill göra något äventyrligt idag. Vad finns det egentligen att göra här efter att man arbetat på gården, badat och målat? Fråga Eva. -Jaa, vad förväntade du dig att man skulle göra på en gård? -Vet inte riktigt, men någonting finns det väll ändå att göra? -När jag var liten brukade alltid jag och min pappa jaga grävlingar. Ska vi göra det? -Vi dödar dom väll inte? -Jo det klart vi gör! Haha! -Aldrig livet att jag dödar en grävling för att det är kul! Hur kan du säga så! -Haha, okej.

Den dagen slappade bara Eva och Lars. Nästa dag skulle Eva och Lars besöka Evas föräldrar. -Kolla Eva! Ropa Lars som stog på gräsmattan utanför huset. -Vad är det älskling? -Ser du hunden i buskarna där borta?  -Oj, men vart är husse? -Jag vet inte, men jag har aldrig sätt en hund så här långt in i skogen utan husse förut! -Jag går in och hämtar lite mjölk. Se om du kan locka hit den med något!

När Eva kom ut igen satt hunden i Lars knä.

-Jag tror han skadat tassen, sa Lars lite oroligt. -Harre gud! Här har du lite mjölk sötnos. -Tack, sa Lars lite retsamt. -Haha, du är också söt du!

När Eva och Lars satt upp lappar inne i stan och i skogen, tvättat hunden, tagit väl hand om foten han hade ont i och vart och handlat mat till honom, avbokat träffen med Evas föräldrar och bokat ett nytt datum kan dom äntligen slå sig till ro i soffan.

-Jag tycker vi ska kalla han för Loppan, sa Eva. -Varför just Loppan? -För när vi tvättade honom tidigare idag hittade jag tio loppor i hans päls! -Som du vill! -Men vad gör vi om hans husse inte kommer, eller tänk om han inte har någon husse?! -Då behåller vi honom!

Efter 2 dagar var det nog bestämt att hunden skulle stanna hos Eva och Lars.

-Jag har alltid velat ha en hund! Ropa Eva glatt. -Men vadå. Ni har ju jätte mycket pengar i din familj, det finns väll inget problem att köpa en hund eller? -Jo ett stort problem. Min pappa.

Eva och Lars skrattade. Så här lyckligt levde dom i all evighet!